Tisza Program 2000
(A Tisza-menti kistérségek integrált és összehangolt vidékfejlesztési koncepciója és programjainak kidolgozása)

Természetvédelmi és ökológiai alprogram 
a Tisza Kiskörétôl délre esô szakaszára

(Összefoglaló)

Témavezetô: Gallé László, tanszékvezetô egyetemi tanár (SZTE Ökológiai Tanszék)
Összeállította: Margóczi Katalin, egyetemi adjunktus (SZTE Ökológiai Tanszék)

A részek kidolgozásában részt vettek: Deák József Áron (Környezet-és Természetvédők Csongrád VárosiEgyesülete), Dobrosi Dénes (Hortobágyi Nemzeti Park), Györffy György (SZTE Ökológiai Tanszék), Jusztin István (SZTE Ökológiai Tanszék), Lôrincz István (Hortobágyi Nemzeti Park), Körmöczi László (SZTE Ökológiai Tanszék), Tajty László (Kiskunsági Nemzeti Park), Somodi István (Kiskunsági Nemzeti Park), Vajda Zoltán (Kiskunsági Nemzeti Park)

1. Kiemelkedô problémafelvetések

1.1. A természetvédelem és az ökológia helye a Tisza-programban

A Tisza folyó, annak hullámtere és mentett ártere még ma, a számos, természetességi állapotában bekövetkezett kedvezôtlen, antropogén változás (szabályozás, töltések emelése, a természetközeli erdôk jelentôs részének kiirtása, szennyezések stb.) után is kiemelkedô természeti értéket képvisel, amelynek megôrzése és az eredeti állapotok lehetôségek szerinti visszaállítása általi növelése nemcsak hosszú távú érdekünk, hanem nemzeti kincseink megtartása és méltó kezelése kapcsán kötelességünk is. A tiszai táj természetközeli életközösségei stabilitásuk határán vannak, Tiszát, annak természeti állapotát érintô káros hatások ezért irreverzibilis vagy csak nagy nehézségek és költségek árán helyrehozható degradatív változásokhoz vezethetnek. Ezért minden fejlesztési és egyéb intézkedési tevékenység során abszolút prioritást kell kapjon annak a vizsgálata, hogy az milyen irányban és mennyiben befolyásolja a Tisza-mente természetességi állapotát. Ehhez elengedhetetlenül fontos ismernünk a referenciaállapotot, tehát a tiszai táj jelenlegi természetességi állapotát, azt, hogy mennyiben és hol kell ezen állapotot  pozitív irányban befolyásolni és hol, milyen beavatkozások, fejlesztések valósíthatók meg káros állapotváltozások nélkül. Mindezek feltárása viszont ökológiai állapotfelmérést tesz szükségessé.

1.2. A természetvédelem általános kapcsolata más ágazatokkal a Tisza-programban 

Az elôzô részben körvonalazott prioritás nem jelenthet konfliktushelyzetet más ágazatokkal szemben, mert itt nem elsôsorban a természetvédelemnek, mint ágazatnak az érdekérôl, hanem a természeti tájak, területek és biológiai objektumok megôrzésérôl, mint egyetemes és hosszú távú emberi érdekrôl van szó még akkor is, ha az adott esetben egy-egy kis tér-idô léptékű és korlátozott méretű emberi populáció rövidtávú érdekeit látszólag sérti. A konfliktusok helyett ezért törekedni kell az egyes ágazatok közötti komplementaritásra, a kölcsönösségen alapuló együttműködésre. A fejlesztési programok megalkotásakor figyelembe kell venni, hogy azok Tisza mellékének  természeti állapotát ne rontsák, lehetôséget kell biztosítani a degradált, de még helyreállítható területek restaurációjára, ugyanakkor a természeti területek nyújtotta turisztikai, horgászati, vadászati, ornitológiai turisztikai stb. lehetôségekkel is élni kell, úgy, hogy e lehetôségeket ôrizzük meg a jövô generációjának is, tehát a természet adta erôforrások ne a consummable resource sorsára jussanak, hanem sustainable resource-ként tartsuk fenn azokat.    

1.3. A Tisza, mint ökológiai folyosó és természetvédelmi törzsterület

	A Tisza völgyének tájökológiai szerepe egyértelmű: összefüggô sávot képez, melyben adott élôhelyek és társulások (pl. vízparti bokorfűzesek, fűz-nyár ligeterdôk, ártéri rétek, gátoldali gyepek stb.) longitudinális zónái helyezkednek el, az abiotikus feltételek, elsôsorban a folyótól való távolság (pontosabban a vízellátottság) által és egymás viszonylatában is meghatározva. Nagyon fontos része az alföldi természetközeli területek hálózatának (ún. „ökológiai hálózat”, „econet” vagy „neconet”) biztosítva a biota tagjainak vándorlását (pl. madarak tavaszi—ôszi migrációját) és terjedését (pl. déli fajok Észak felé nyomulását, és fordítva, sajátosan igaz ez a degradációt jelzô, nem kívánatos invazív fajokra is). Erre, az ún. „ökológiai folyosó” funkcióra a Tisza kutatói már számos esetben felhívták a figyelmet, (áttekintést ld. Gallé és mtsai 1995). A területfejlesztés során ügyelni kell arra, hogy ez a funkció érvényesülhessen, tehát maradjanak összefüggô élôhelysávok, amelyek lehetôvé teszik a migrációt. 
	A Tisza szerepe azonban nem korlátozódik erre a közvetítésre, hanem sehol máshol meg nem található Tisza ártéri életközösségek élôhelye, és mint ilyen természetvédelmi törzsterületként is funkcionál. A hullámtéri puhafaligetek, kubikerdôk, békabuzogányos, virágkákás mocsarak, ecsetpázsitos kaszálórétek gazdag élôvilág fennmaradását szolgálják. A hullámtérhez szervesen kapcsolódnak mentett oldali, hasonló jellegű élôhelyek. Ezek kapcsolatának megôrzése a hullámtérrel transzverzális ökológiai folyosók segítségével legalább olyan fontosságú, mint a hosszirányú, összefüggô élôhelysávok megléte.
	A folyóvölgyek, mint ökológiai folyosók és természetvédelmi törzsterületek kiemelt helyen szerepelnek a nemzetközi természetvédelmi programokban, például a Pán-Európai Biológiai és Tájdiverzitási Stratégiában (PEBLDS, 1996), a Természetvédelmi Világszövetség „River Corridors” programjában (IUCN, 1995). Magyarországon a területfejlesztés területén is kiemelkedô szerepe van a Tisza Programnak (Gallé és mts, 1995a).

2. Természetvédelmi-ökológiai helyzetértékelés

2.1. A Tiszamente déli szakaszának természetessége

	Egy terület természetességének megítélésénél az emberi hatások mértékét szokták értékelni. A Tisza esetén természetesen érintetlenségrôl nem beszélhetünk, mert a XIX. században megvalósított szabályozás jelentôsen átformálta a tájat. Az Elsô Katonai Felmérés 1782-1785-ben készült térképei alapján a szabályozás elôtti Tisza mentén kiterjedt mocsarak terültek el. Feltűnôen kevés volt ekkor az erdô, amit sokan korábbi emberi hatásnak tulajdonítanak. A Második Katonai Felmérés (1863-1864) térképein a Tisza már nagyrészt gátak közé szorított, sok kanyarulatot már átvágtak. A korábbi ártéri mocsarak egy részén kaszálókat jelölnek, jelentôs részükön pedig szántók vannak. Ekkor már valamivel több az erdô is, fôleg a meder partján. A mai képre a telepített erdôk nagy kiterjedése, minden korábbinál több szántó és a mocsarak, gyepek kisebb maradvány foltjai, valamint a különbözô állapotú holtágak jellemzôk. 
	A mai természetvédelem feladata egyrészt a korábbi korokra jellemzô élôhelytípusok maradványainak megôrzése mivel ezek a vadon élô fajok élôhelyei, és így a biodiverzitás megôrzésének törzsterületei, másrészt pedig a közösségdinamikai folyamatok fenntartása is fontos szempont. Az utóbbi feladat a modern természetvédelmi szemléletet tükrözi (folyamat elv). Ennek megfelelôen nem elegendô pl. a szép, idôs, természetes fűz-nyár ligeterdôk megôrzése, hanem biztosítani kell olyan területeket, ahol ezek felújulhatnak, és meg kell ôrizni fejlôdésük valamennyi stádiumát. Továbbá biztosítani kell a fajok vándorlásának lehetôségét, azt, hogy eljuthassanak az újonnan keletkezett élôhelyekre, tehát élôhelyhálózatokat, ökológiai folyosókkal összekötött törzsterületeket kell fenntartani. E feladat teljesítéséhez, és a biodiverzitás jelenlegi szintjének megôrzéséhez a természetközeli területek (fűz-nyár ligeterdôk, természetközeli gyepek, mocsarak, vizes élôhelyek) mennyiségének növelése szükséges a Tisza mentén.

3. Fejlesztési prioritások

3.1. Hullámtér természetvédelmi törzsterületként való kezelése.

	A vizsgált szakaszon a hullámtér túlnyomó része természetvédelmi oltalom alatt áll, ezért komoly realitása van annak, hogy itt minden emberi beavatkozás a természetvédelmi szempontok elsôdlegességének megtartásával történik, hiszen erre törvény is van. 
	A legfontosabb feladatok az erdôk kezelésével kapcsolatosak. Fel kell számolni a tájidegen faültetvényeket, és helyettük az ôshonos ártéri ligeterdôk természetes felújulását  kell elôsegíteni, vagy természetközeli erdôt telepíteni. A természetes ligeterdô fejlôdés valamennyi stádiumát fenn kell tartani. Az erdôtervezésnél gondosan ügyelni kell a tájökológiai szempontok figyelembe vételére. Pl. arra, hogy egy letermelt erdô mellett mindig legyen egy olyan, amely biztosíthatja a fejújuláshoz szükséges propagulumok forrását.
	A hullámtéri rétek fenntartását megfelelô kezeléssel meg kell oldani. Sajnos ma komoly nehézséget jelent a kaszálásuk, legeltetésük az állatállomány drasztikus csökkenése miatt, ami nemhogy hasznot hozna, de inkább a természetvédelmi kezelô terheit növeli. Mivel nagyon kicsi területrôl van szó, remény van az elfogadható gazdasági megoldás megtalálására.
	A hullámtéri vizes élôhelyek (kubikgödrök, holtág maradványok, mocsaras lapályok) lecsapolása, megszüntetése semmi esetre sem elfogadható. Inkább arra kell törekedni, hogy sikertelen erdôtelepítések helyén, felhagyott szántóról történô anyagnyerés helyén újabbak létesüljenek.
	A hullámtéren is támogatandó a hagyományos ártéri gazdálkodási formák felélesztése. Extenzív gyümölcsösök telepítése szántók helyére, vagy alkalmas helyen a fokgazdálkodás bevezetése. Az utóbbi a tiszai halállomány számára is nagyon kedvezô lenne, mivel nagyobb kiterjedésű, biztonságos ívóhelyek kialakításával járna, és egyben növekedne az értékes vizes élôhelyek kiterjedése is.

3.2. Nyári gátak és fôvédvonalak közti területek rendezése

	A Szeged-Kisköre Tisza-szakaszon az Alpári öblözetnél, valamint északabbra, Tiszasűly és Tiszaroff határában találhatók nyári gátak. Ezek a Tisza meder közvetlen közelében épültek, és az 1999-2000 évi hatalmas árhullámok bebizonyították, hogy az általuk védett területekre, mint vésztározókra nagy szükség van. Másfelôl pedig az ország felé határozottan kinyilvánított EU elvárás a szántóterület csökkentése. Természetvédelmi szempontból ezeken a területeken viszonylag könnyen lehetséges természetközeli állapotok kialakítása, és óriási szerepük lehetne a hullámtér természetvédelmi törzsterület funkciójának elôsegítésében. A nyári gátak és fôvédvonalak közötti területeket tehát egyértelműen a hullámtérhez kell csatolni, és természetvédelmi törzsterületnek tekinteni. Sôt, meg kell vizsgálni, hogy egyéb szakaszokon van-e lehetôség hasonló területek kialakítására. Javaslatot teszünk Baks és Csanytelek határában, a Pusztaszeri Tájvédelmi Körzetben létesítendô hasonló hullámtér szélesítésre.

3.3. Holtágak konszenzuson alapuló fenntartható használata

	A dél-Tisza-menti holtágak, nagyon különbözô állapotúak, és sokféle igénybevételnek kitettek. Értékük nemcsak természetvédelmi, hanem mezôgazdasági, rekreációs és környezetvédelmi szempontból is felbecsülhetetlen. Általánosságban lehetetlen meghatározni, hogy melyik típusú igénybevétel milyen mértékben jelenjen meg a holtágak hasznosításában. A legfontosabb szempont a fenntarthatóság, vagyis a használat miatt nem szabad, hogy romoljon a holtág természeti vagy környezeti állapota, sôt több holtág esetén ezek jelentôs javulására lenne szükség. A vízszennyezést holtágak esetén teljesen meg kell szüntetni, a szántóföldi vegyszer és műtrágya bemosódást parti gyepes vagy erdôs pufferzóna létesítésével kellene megakadályozni. A minôségi és mennyiségi fenntarthatóságot biztosító vízpótlást az élô Tiszával való szabályozható kapcsolat kiépítésével kell megoldani. A különbözô használati szempontokat (természetvédelem, öntözés, horgászat, halászat, üdülés, vésztározás, stb.) minden holtág esetén egyedileg kell meghatározni, konszenzus alapján. 

3.4. A pufferzóna fejlesztése

	A pufferzóna természetvédelmi funkciója alapvetôen a hullámtér biodiverzitás megôrzô szerepének támogatása, azonban vannak olyan szakaszok, ahol a pufferzónában jelentôsebb természeti értékek vannak, mint a hullámtéren (pl. Alpári öblözet). Mindenütt ajánlatos lenne, ha a Tisza árvízvédelmi töltését gyep és/vagy erdôsáv kísérné, és az intenzíven művelt szántók a töltéstôl távolabb kezdôdnének. Ez lenne az elsôdleges pufferzóna. Ahol a mentett oldalon, nem messze a töltéstôl természetvédelmileg értékes terület van, ott a pufferzóna azt is magába foglalja, következésképpen hosszú távon az értékes terület és a töltés közötti területet természetközelivé kellene alakítani.
	Számos, nem természetvédelmi szempontú érvet is fel lehet hozni a pufferzónában történô gyep- és erdôtelepítés mellett. Az egyik legnyomósabb az EU csatlakozáskor esedékes szántóterület csökkentési kötelezettség. A Tisza mentén számos belvízveszélyes terület is van, ahol az intenzív szántóföldi művelés nem biztonságos, ezeket lehetne felszámolni.
	A pufferzóna fejlesztését jelentené az is, hogy a Tisza-völgybe irányuló idegenforgalom, vagy a kiépítendô hagyományos gazdálkodáshoz szükséges infrastruktúra egy részét itt lehetne kialakítani, természetesen az elsôdleges pufferzóna fenntartása mellett, és gondos hatásbecslés alapján.

4. A Tisza természetvédelmi jövôképe

	A Tisza Program 2000 elôzetes tartalmi összefoglalójában található a következô kérdés: „Mi lehet az egész Tisza(-völgy) szerepe a jövô Alföld fejlôdésében? Térségeket, régiókat összekötô, fejlesztést generáló övezet legyen-e vagy kizárólag a természet- és vízvédelmet, a biológiai sokféleséget, a tájkímélô agrárgazdálkodást, a rekreációt, a természetbarát turizmust szolgáló, különleges szabályozású fejlesztést és védettséget élvezô zóna?” 
	Véleményünk szerint a Tisza(-völgy) akkor lesz igazán „összekötô, fejlesztést generáló övezet”, ha teljesülnek a mondat második felében felsoroltak. Közgazdasági elemzéssel kellene kimutatni, hogy egy ilyen „különleges szabályozású fejlesztést és védettséget élvezô zóna” mindenképpen gazdaságilag „sink” vagyis elnyelô, külsô anyagi segítségre szoruló terület, vagy képes az önfenntartásra? Nem valószínű, hogy a Tisza mentén az ipartelepítés, és a mezôgazdaság intenzifikálása jelentené az igazi fejlôdést.
A természetvédelmi jövôkép a következô részekbôl áll össze:
•	Védett területek hálózata. Fűz-nyár ligetek, mocsarak, gyepek, gazdag madárvilág a hullámtéren, gyepes-erdôs pufferzóna, transzverzális ökológiai folyosókkal.
•	Hagyományos gazdálkodási formák felélesztése. Tartamos erdô- és gyepgazdálkodás, fokgazdálkodás, extenzív állattartás, hullámtéri gyümölcsösök, halászat stb.
•	Idegenforgalmi infrastruktúra kiépítése. Az elôzô kettôre épülô, jól szervezett, természet- és emberkímélô, a helyi lakosságnak megélhetést nyújtó turizmus.